A világítótorony
A sápadt halál rettegve, vesse meg ágyunk a mélységben.
Az Úr, ha hallja a hullámcsapást méltassa válaszra imánk!
A négy hétre!
- Nem, uram. Köszönöm. - Fiam, a befejezetlen tószt balszerencsét hoz.
Nem akartam megsérteni.
Jó oka kell, hogy legyen annak, ha egy férfi nem iszik.
Nem azért...
Uram, én úgy értelmeztem, hogy ez ütközik a szabályokkal.
Igen?
Igen, uram. A leírás alapján.
Nem gondoltam, hogy könyvet forgatna.
- Hát, nem akarok problémát. - Akkor tegye, amit mondok!
Az is szerepel a könyvecskéjében.
A négy hétre!
Úgy, úgy! Kéne vetni egy pillantást a víztárolóra.
Ez az egyik feladata, fiam. Vagy tán nem olvasott erről?
Megtisztítja a rezet, az óraművet és utána feltakarít a körletben!
Továbbá kint is van mivel foglalkozni.
Hallotta, fiam?
- Igen, uram. - Igenis, uram!
Igenis, uram.
Amint elül a köd, a kétórás őrszolgálat a magáé.
Őrszolgálat? Azt hittem, hogy megnézhetem a lámpást.
A fény az én dolgom.
A szabály szerint váltogatni kell.
Az a nappalira szól, arra kell figyelni, fiam.
Az én műszakom éjtől reggelig tart.
Micsoda fiatalemberrel áldottak meg engem.
Foglalkozzon a saját dolgával! A fény az enyém.
A rohadt életbe!
Rád, én gyönyörűm!
A zsindelyek.
A víztároló után csinálja meg őket!
A lámpának olajra van szüksége.
Igenis, uram.
El innen!
Mozgás!
Semmi keresnivalója ott!
- Olaj, uram. - Elfáradt? Legközelebb ebben hozza!
Megkönnyíti a dolgát.
Fújja ki magát, fiam!
Azt mondtam, hogy fújja ki magát, fiam!
Aztán vigye vissza azt a tartályt oda, ahol találta!
Hacsak nem akarja felgyújtani az egész helyet.
Aztán lásson hozzá a maradék feladatához!
Már így is le van maradva.
- Igenis, uram. - Maga túl lassú. Tán félkegyelmű?
- Nem, uram. - Ezzel meglepett.
A sápadt halál rettegve, vesse meg ágyunk a mélységben,
Az Úr, ha hallja a hullámcsapást méltassa válaszra imánk!
Még mindig olyan erős?
Ne lógassa az orrát, fiam!
Most kell locsogni, fecsegni. Jobb, ha kiélvezi.
Két hét múlva mindketten hallgatni fogunk, mint a sír.
Nem sokat beszélek.
- Csak maga lenne ezzel így? - Nem, uram.
Hát nem is. Nem is.
A Chicopee, szép darab volt.
Áramvonalas és szép takaros volt.
64-ben nem volt nála fürgébb.
Elhagyott minket a szerencse...
Zendülés volt... Azt kérdi, miért? Miért?
Fiam, mi is a tengerész élet legborzalmasabb része?
Amikor megáll a munka, amikor szél és víz közé szorulsz.
A szélcsend. A szélcsend. Gonoszabb az Ördögnél.
Az unalom kihozza az emberből a gonoszt,
a víz pedig gyors, fiam, eltűnsz.
Az egyetlen gyógyír az ivás.
Boldoggá teszi a tengerészeket, kellemessé, nyugodttá és...
Ostobává.
Átkozott legyek, ha nem lakozik magában egy kis tengerész szellem.
Gyerünk, fiam!
Miért... Miért távozott az elődöm?
Ő? A segédem?
Meghalt.
Megtébolyodott.
Szirénekről, sellőkről, rossz ómenekről, meg hasonlókról hablatyolt.
De a végére nem maradt benne több értelem, mint egy tyúk fogában.
Azt gondolta, hogy van valami bűbáj a fényben.
Úgy vélte, hogy Szent Elmo gyújtott tüzet benne.
Megváltás, mondta.
Mendemonda.
Láttam, hogy viaskodik egy sirállyal.
Jobb békén hagyni őket. A tengeri madarak megölése balszerencsét hoz.
Még több mendemonda.
Balszerencsét hoz a megölésük.
Ne is figyeljen rám, fiam! Ne!
Készítsen egy kis kávét!
Hosszú éjszakánk lesz.
Egy kis kávé jót fog tenni.
Elhanyagolta a kötelezettségeit, fiam.
Ne is tagadja! Ezt minek nevezné?
- Uram? - Minek?
- Uram, kétszer felmostam és súroltam. - Hazug kutya!
- Felsúroltam. - Tiszta mocsok.
Súrolatlan, mosatlan és foltos.
- Élvezetét leli abban, hogy engem zargat? - Hogy mondta?
- Már mondtam... - Hogy merészel ellentmondani, kutya.
Idefigyeljen,
nem állt szándékomban se háziasszonynak, se rabszolgának állni a munkáért.
Ez így nincs rendjén.
Ez a kalyiba rozogább, bármelyik viskónál, amit eddig láttam.
A Királynő puccos házvezetői se tudták volna ennél jobban megcsinálni,
mert bizony ezt én itt felsúroltam kétszer, uram...
Én meg azt mondom, hogy nem súrolta fel.
És azt mondom, hogy súrolja fel még egyszer
és ez alkalommal rendesen,
és utána még tízszer újra felsúrolja majd!
És ha azt mondom, hogy felszedi itt az összes padlólapot és a burkolatot,
és lesikálja őket a csupasz, vérző mancsaival, akkor megcsinálja!
Ha azt mondom, hogy kirántja az összes szeget az összes rohadó lyukból
és lenyalogatja róla a rozsdát,
míg mindegyik olyan csillogó nem lesz, mint az ámbráscet töke,
és aztán újra eszkábálja az egész állomást,
és aztán mindezt megismétli, azt is megteszi!
És az istenért is, fiam, mosolyogva teszi majd meg, mert élvezi.
Élvezni fogja, mert azt mondtam.
Ellenkezzen csak és leközelebb levonok a béréből.
Felfogta, fiam?
Igenis, uram.
Sikálja, kutya! Sikálja!
- Tartsa meg, fiam! - Igenis, uram.
A meszelésnek egyenletesnek kell lennie, fiam! Fényes, csillogó.
Mint egy ezüst bordély zseton.
- Rendes jelzés a tengerészeknek. - Úgyse látják majd a rohadt viharban.
Hűtse le magát, fiam! Ez rendes munka.
És jó pontokat kap az őrségnaplómban.
A szentírásban.
Egy kicsit lejjebb eresztem.
- Óvatosan! - Sose volt még biztosabb kezekben.
- Óvatosan! - Ne mozgolódjon, fiam!
- Én ugyan nem. - Dehogynem!
- Maradjon nyugton! - Azt csinálom.
Hess! Hess! Hess! Hess!
Köszönöm, fiam.
Winslow.
Ephraim Winslow.
Ebben az utolsó két hétben szeretném...
Szeretném, ha a nevemen szólítana.
Nézzenek oda, parancsolgat, fiam?
- Winslow. - Rendben, rendben.
Nekem megfelel, Ephraim Winslow.
Szóval, mit keres itt a magafajta ezen a sziklán?
- A magamfajta? - Ilyen szépvágású legény.
Csak tréfálok, fiam, csak...
- Winslow. - Winslow.
Mi szél hozta ide...
...erre a sziklára, Ephraim Winslow?
Mit dolgozott ezelőtt?
- Faanyag. - Faanyag?
Big Timbernél, fent északon, Kanada felé.
- A Hudson Bayesek? - Ugyanolyan.
Igaz, amit beszélnek? "Mindenhol erdő, amíg a szem ellát"?
Igen, uram. luc, tamarack, fehér fenyő.
"Bozót", ahogy arrafele hívják.
- Elege lett a fákból, mi? - Igen, uram.
Nem hibáztatom. Hallottam arról az életről.
Kemény.
Jobban megdolgoztatják az embert, mint két lovat.
Köszönöm, nem kérek belőle.
A tenger az egyetlen, ami nekem rendeltetett.
- Hiányzik? - Semmi sem fogható hozzá.
De ez a vénség már nem oda való.
Nem. Nem éri meg.
Most pásztor vagyok, az bizony.
Eme fénnyel házasodtam,
és ő aztán jobb, hűségesebb, csöndesebb feleség volt,
bármelyik élő asszonynál.
Volt már házas?
13 Karácsony a tengeren...
A kicsik pedig otthon vannak.
Sose bocsátotta meg.
Jobb is így.
Ha már ennyire összebarátkoztunk, Ephraim Winslow,
mondja, miért áll egy farakodó pásztornak?
Nem volt elég csendes ott fent északon?
A fűrészpor dörzsölte az ülepét?
A felügyelő túl indulatosnak találta ahhoz, hogy baltával hadonásszon?
Ahogy mondta, már elegem volt a fákból.
Mióta otthagytam apát, bármilyen munkát elvállaltam, amiért fizettek.
Néhányra nem vagyok büszke.
- Csavargó, mi? - Nem, csak...
Nem találok olyan állást, amiben igazán jó lennék,
szóval csak mindig tovább állok.
- Nem az a fajta vagyok, aki visszanéz. - Menekül?
Ide figyeljen,
nincs abban semmi rossz, ha valaki új életet kezd,
- csak meg szeretne élni... - Nincs...
Mint minden ember,
én is le akarok telepedni, valami csendes helyen, egy kis pénzzel.
Valahol olvastam, hogy akár 630-cat...
Akár 1000 dollárt lehet keresni egy év őrködéssel itt kint, messze.
Minél messzebb, annál többet.
Olvastam és mondtam is, hogy megcsinálom.
Nem herdálom el a fizetésem.
Nemsokára pedig emelhetek saját tetőt a fejem fölé,
valahol fent, ahol senki sem kérdezősködik.
Ennyi.
A szokásos unalmas történet, mi?
Hát, maga kérdezte.
Mondja, miért hoz balszerencsét egy sirály megölése?
Bennük rejtőzik a halott tengerészek lelke.
Winslow, szokott ön imádkozni?
Nem elégszer.
De Istenfélő vagyok, ha erre gondol.
Francba!
Megváltozott a szélirány.
- Óh, végre. - Ne legyen ilyen ostoba.
Winslow, ez a vihar előtti csend.
Amit szid csak egy lágy nyugati szellő volt.
Csak azért érzi kellemetlennek, mert nem tud semmit semmiről,
továbbá, mert ezen a sziklán nincsenek fák, mint Hudson Bay-ben.
Most jön majd tombolva az északkeleti szél, mintha Gábriel kürtjét fújnák.
Jobb, ha felrakja a szél elleni deszkákat.
Igenis, uram.
Úgy hiszem, hogy ki fognak tartani holnap reggelig, amíg jön a komp,
de szeszélyes időjárás kopogtat az ajtón.
Valami nyugtalanítja?
Holnap elhagyhatja ezt a sziklát, Winslow.
Ne most kezdjen el duzzogni!
- Nem, uram. - Titkolózunk, mi?
Csak jól jönne egy kis segítség a deszkákkal, uram.
Húzza, Winslow!
Nézze csak őket!
Jobb, mint zsinórral horgászni.
Nem bűn most egy kortyot inni.
Egy csendes éjszaka. És az utolsó, mielőtt felváltanák.
Nem ismerek olyan felügyelőt, aki nem értené meg.
És nem fogadok el nemleges választ.
A sápadt halál rettegve...
A pokolba is! A felváltásra!
Gyerünk!
Hurrá, hazafelé tartunk! Hurrá, hazafelé tartunk!
Mikor a Bedford kikötőbe értünk
Sok virágszál jött elébünk
A szép leányok örvendeztek,
Jack most végre kifizethet.
Hurrá, hazafelé tartunk! Hurrá, hazafelé tartunk!
...csinos lányka volt, ahogy levette a főkötőjét...
De ahogy mondtam, eltörtem a lábamat és jól elintéztem magam.
Egy apáca kórház volt...
Mindegyik apáca katolikus volt.
Akárhányszor jártam Salemben, mindig reménykedtem, hogy viszontlátom őt,
azóta nem az igazi lefeküdni valakivel.
Szégyenkezik, amikor lefekszik egy nővel?
Nem szégyellek semmit!
Jó, kimondom...
Talán hiányozni fog, Ephraim Winslow.
Maga egy igazi leendő kék pásztor, az bizony.
Bár egyik este úgy tűnt, mintha ketté akarná szelni a koponyám,
de maga egy jó ember.
Seperc alatt a lámpánál dolgozhat majd.
Eddig miért nem lehetett?
- Tessék? - A fénynél.
Én vagyok az állomás őre, fiam. Máshol dolgozhat a fénynél.
- A leírás szerint... - A naplóm az egyetlen könyv a sziklán...
Én vagyok a fény őre, nem engedem, hogy más hozzányúljon.
Ne foglalkozzon a jelzőfénnyel, fiam! Az enyém!
Legyen, ahogy akarja.
Eddig nem is...
Nem is kérdeztem meg a nevét.
Wake.
A keresztneve?
Thomas.
- Thomas? - Igen, Thomas Wake.
Szólítson Tomnak!
Hát...
A barátomra, Tomra!
És arra, hogy elhagyhatom ezt a rohadt sziklát.
Miért ordítozik? Szar szaga van.
Jobb lesz, ha felsikálja ezt a mocskot, mielőtt a komp ideér.
Csinálja, amit mondtam, fiam! A körlet iszonyatos állapotban van.
Igenis... Igenis, uram.
Igenis.
Nem jöttek.
A pára elérte a készleteket!
Tessék?
A pára elérte a készleteket.
A pára elérte a kaját!
A sós tőkehalnak annyi.
- Annyi? - Tönkrement.
Megrohadt.
- Hála az égnek! - Most már érti, miről beszélek?
- Mit értek? - Azt, hogy adagolnunk kell.
- Adagolni? - Már megint ellenkezni akar?
- Csak egy nap telt el. - Ostobaság.
Figyeljen, talán volt itt a komp. Csak nem vettük észre.
Kievezhetnék a ladikkal.
Hetekig, Winslow. Hetekig.
- Mi van? - Hogy ért, hogy mi van?
- Hetekig? - Hetekig. Így van, hetekig.
Elaludtunk. Hót részegen.
Hetekkel ezelőtt késtük le, Winslow.
És már hetek óta kérlelem magát, hogy osszuk be a készletet,
de maga csak tovább morgott, mint egy veszett kutya,
mondván, hogy "kievezhetnék a ladikkal."
- Ide figyeljen! - Na, ne!
Ne veszítse el most a fejét!
- Ez nem vicces. - Nem bizony.
És nem akarok itt ragadni valami eszelőssel.
- Itt ragadni? - Ezt mondtam.
Azt hittem, hogy... Azt mondta, hogy jön a váltás.
Ha kivárjuk a vihar végét.
Jönni fog a komp.
75-ben az öreg Striker hét hónapra itt rekedt.
A szárazföldön a vihar elcsendesült, de itt a víz túl haragos volt,
ahhoz, hogy kikössenek vagy, hogy elinduljanak.
- Csak meg akar ijeszteni. - Nézzen csak magára, tetteti magát.
De maga is jól tudja.
Ásson!
Azt mondtam, hogy ásson!
Ásson!
Itt is van.
Adagok.
Semelyikünk se tudott védekezni a patkányok ellen,
melyek a lábainkat rágcsálták.
A lábaik elsorvadtak és megüszkösödtek,
a páva farktollának minden színárnyalatában pompáztak.
Az ínyük megduzzadt, először csontfehér lett, aztán rothadni kezdett.
Ömlött a szurokszínű vér,
fogak hullottak a fedélzetre, már nem volt mire akaszkodniuk.
"Szárazföld!" hallottam,
de csak fű volt a szigeten.
Szóval a füvet kellett elfogyasztanunk.
A skorbut miatt ragadtam a szárazföldön.
Azt mondta, hogy eltörte.
Hogyan?
A lábát. A katolikus apácák meg a többi.
Biztos rosszul hallotta.
- Megmondtam annak a rohadéknak... - Igen.
Betelt a pohár.
"Adja ide rönkfordítóját!" Mondtam neki.
De Winslow munkafelügyelő,
az a rohadt kanadai...
- Winslow? - ...mindig kutyának hívott.
Mocskos kutya.
- Majd megmutatom, hogy ki a kutya. - Winslow.
- Mi van vele... - Ki az a Winslow?
Betelt a pohár...
- Mindig kötekedett... - Kötekedett?
Mint maga. A sok baromságával.
Ez a maga baja, Winslow.
A maga baja az, hogy fogak nélkül evett füvet.
Tessék?
A tengeri cimboráinak kihullott a foga.
Mire akar kilyukadni, Winslow?
Elég nehéznek tűnik
füvet enni fogak nélkül.
Mert a kecskéknek, a birkáknak és a teheneknek...
Bizony mindnek van foga, nemde?
Tudja hogyan kell füvet enni fog nélkül?
- Avasson be! - Kitépi és lenyeli.
Kitépi és lenyeli.
- Kitépi... - Erről nem is tudtam.
- Nem? - Nem.
Mi van?
- Mi van? - Mi van?
Mi van?
- Pont így értettem. - Mit?
- Ez a maga baja. - Ez a maga baja.
- A magáé. - A magáé.
Nem! Nem!
Sztéket akarok.
Egy rohadt sztéket akarok.
Én...
Ha lenne sztékem... Hűha!
Egy félig sült, véres sztékem.
Ha lenne sztékem,
akkor megbasznám.
Nem tetszik a főztöm?
Ne legyen ilyen vén ünneprontó!
Maga részeg. Nem tudja, hogy miket beszél...
Hogyan is szerethetném azt a szart, amit kotyvaszt vacsorára?
Nem mondana ilyet józanon.
Annak idején a konyháról három sült fánk járt naponta,
- és sonka, ami nagyobb az öklénél... - Maga részeg!
- Részeg lennék? - Jól hallotta.
- Maga is az... - Az Isten verje meg!
Részeg, mióta először megláttam.
A homáromat szereti, nem?
Részegebb, mint a csap.
Láttam, hogy szereti a homáromat.
Mondja ki!
- Nincs mit mondanom. - Az Isten verje meg!
Neptunusz csapjon le magára, Winslow!
Halld meg!
Halld meg, Tritón, halld!
A mélységben, atyánk, a tenger királya,
emelkedjen fel a mélységből, teljes, elsöprő haragjával,
sóhabos fekete hullámaival,
fullassza meg eme ifjú, élesen mosolygó szájat,
fojtson meg, duzzassza fel belsőségeidet,
míg el nem kékülsz és meg nem telsz
aljvízzel, sóval és már nem tudsz sikoltani.
Csak akkor, amikor ő, a kagylóhéjjal koronázott,
sikamlós, csápos farkú és gőzölgő szakállú,
felemeli kegyetlen, bordázott karját,
és korallal ónozott villája sikolt, mint a kísértet a viharban,
mellyel átdöfi a nyelőcsöved,
szétszakítva téged, már nem egy felfuvalkodott hólyag,
hanem csak egy véres hártya vagy.
Egy semmi, csak a hárpiák és halott tengerészek lelke
fog szétcincálni és lakmározni rajtad,
aztán pedig felkap és elnyel a rettegett császár
végtelen vize és feledésbe veszel,
örökre,
elfelejt mind Isten, mind ördög, még a tenger is,
Winslow minden dolga és része,
még a lelke legkisebb morzsája is
már nem Winslow, hanem maga a tenger.
Rendben. Legyen, ahogy akarja.
Szeretem a főztjét.
Rohadék!
Fura módon viseli a cipőjét.
Csupán nem akartam felébreszteni.
Ez egy hosszú éjszaka.
- Satöbbi. - A nap túllépte a vitorlarúdvéget.
Még hunyok egyet, mielőtt jobban felkelne.
Folytassa a munkáját, különben áthúzom a hajó alatt.
Maga már nem is ember.
Túl sokat dolgozott messze mindenkitől.
- Már csak részegen elviselhető. - Azt mondtam, hogy dolgozzon!
Munkára!
...pimasz kis szajha, hurrá!
Lánykáim, hinnye, mennem kell
Hinnye, mennem kell, fiam Hinnye, mennem kell
Hurrá, sárga lánykák Hinnye, mennem kell
Behívtam, megitattam Megtáncoltattam
Hurrá sárga lánykáim Hinnye, mennem kell
Hinnye, mennem kell, fiam Hinnye, mennem kell
Hurrá sárga lánykáim Hinnye, mennem kell
Táncoljon! Táncoljon, Winslow! Táncoljon!
Gyertek, fiúk, ki kíváncsi
arra hogy kell hegyet mászni
le a szánkóról a csizmát
a cél pedig az a messzi luc immár
Bárcsak a madár gin lenne
Bárcsak a nap végre vidám lenne
Talán másnak adnám a májam
Egy hétfő reggelen
A szeretőm békésen alszik
A szeretőm felmelegít
Az ő szíve oly érett
Bármit megtennék
Azért hogy vele legyek
Egy hétfő reggelen...
Gyerünk!
Szálljon le rólam! Szálljon le rólam!
- Thomas. - Igen?
- Thomas. - Igen.
Nem, én vagyok Thomas.
Én vagyok Thomas. Maga Ephraim.
Hazudtam.
Hát, egy világ tört össze bennem.
Thomas vagyok. Tommy.
Tommy? Tommy Winslow.
Nem. Tom Howard.
Miért Winslow?
- Csak úgy. - Csak úgy?
Bízhatok magában?
Ne ossza meg velem semmilyen titkát!
Nem érdekel.
- Nem is azt akartam... - Tudom én, hogy mire készül.
Jól leitat...
A maga bűntudata fárasztóan unalmas, mint minden bűntudat.
Sőt, rosszabb.
Egy... Egy vezető volt...
Egy műszakvezető volt és gúnyolódott rajtam.
Nem... Tudom már, hogy mit akar.
Semmit.
Figyeljen, Tom...
Ne akarjon semmit kicsikarni belőlem!
- Nem is akarok. - Nekem nem megy.
Fogja be a száját!
Én bízok... bízok... Bízok magában.
Nem.
Bízok magában, Tom.
Bízik bennem?
Nem, dehogy bízok magában.
Elkaptam, tehetetlen volt.
Egyedül.
Túl messze, lent a folyón.
És.. ki akartam csinálni. Beismerem.
Látni a tarkóját.
Csak egy hasítás kéne a rönkfordítóval.
Az...
Én nem...
Én nem tettem meg.
Rohadt hosszú munkanap volt.
Beismerem, hogy iszonyú fáradt voltam.
De láttam, hogy ő csúszik meg, nem én.
Tudtuk, hogy elakadhatunk. Én álltam, ő megcsúszott.
Felkiáltott. Én meg csak álltam ott.
"Tom, te kutya!"
Én csak ott álltam. Csak...
Csak álltam és néztem, ahogy a rönkök elnyelik.
És amikor vége lett én csak annyit gondoltam:
"Elszívnék egy cigit."
Ennyi.
Szóval, csak elpakoltam a szerszámait, mintha az enyémek lennének és...
Ephraim Winslow most tiszta lappal indulhat.
De Thomas Howard,
na, ő nem.
Nem jó kilátások.
Hogyan találhatnék máshogy rendes munkát?
Tom!
Miért vallana be mindent, Tommy?
Miért vallana be mindent?
Ne hagyjon itt!
Maga őrült rohadék!
- Szétverte a mentőcsónakot. - Elhagyja a posztját.
Mégis mi a terve? Hívná a világítótorony szervezetet?
Majd én az biztos.
Bejelentem magát. Ide hozom a felügyelőt...
Én jelentem be magát! Tudom, hogy mit tett.
Ki jelent be kit? Ephraim Winslow?
Vagy Thomas Howard?
- Tudom, hogy mit művelt. - Megölte a segédjét.
A félszemű újoncot.
Megtaláltam. A homár tárolónál.
Megőrült volna?
Maga őrjítette meg, azzal a kis figurával.
A csontfaragvánnyal.
De én eltörtem, látja? Látja?
Szabad vagyok. Szabad vagyok az átka alól.
Már mindenre rájöttem,
kivéve arra, hogy mit művel... Odafent.
Jézusmária Szent József! Tommy.
Tegnap este olyan dolgot vallott be, amitől egy szent is elkáromkodná magát.
Nekem nincs mit bevallanom,
de nézze mit tett magával, hogy mindent bevallott.
Beleőrült.
Tudtam, hogy megőrült, amikor láttam, hogy az előbb szétverte a mentőcsónakot.
Aztán elkezdte a baltával üldözni a jó öreg Tomot.
Hát nem bízik bennem, Tommy?
Jobb lesz, ha átadja a kést, amit ellopott.
Nincs biztonságban vele.
Jó fiú.
Ez állami tulajdon.
Levonva a fizetéséből.
Nézzen magára, ahogy reszket.
Olyan őrült, hogy nem tudja megkülönböztetni a fentet a lenttől.
Mióta is dolgozunk ezen a sziklán?
Öt hét? Két nap?
Hol vagyunk?
Segítsen visszaemlékezni, ki is maga, Tommy?
Valószínűleg a képzelete szüleménye vagyok.
Pont, mint ez a szikla.
Valószínűleg épp egy éderfaligetben bolyong,
fent északon Kanadában, mint egy hipotermiás őrült, magában beszélve,
a térdig érő hóban.
Szívesen elszívnék egy cigit.
Kifogytunk az italból.
Benzinkutas!
Micsoda disznóól.
Magának is jó reggelt.
Bárcsak elmehetnék sétálni.
Csak nyugodtan. Megfulladna.
Kénköves pokol!
Nincs igazság ezen a földön?
Köszönöm.
Mi történt a kezével?
A másikkal.
Hallott már a tetanuszról?
- Tet-a-nusz? - Igen.
- Egy vágással kezdődött... - Mondtam, hogy igen.
...a vitorláról, amikor elindultunk...
- Sose fogja be? - Két hét múlva a fedélzetmester reszketett.- Elég!
Az állkapcsa mozdíthatatlan volt...
Fogja már be a pofáját, az istenit! Nem bírom tovább.
Mivel gyanúsít? Már mondta, hogy kitalálta a szándékom.
Belefáradtam a rohadt meséibe és az Ahab kapitány baromságaiba.
Olyan, mint egy paródia.
Parancsolgat nekem, mint egy begyepesedett tanítónő,
- közben az egész állomást szeszfőzdévé alakítja. - Bolondot csinál magából.
Az egész baromság,
a lába, a tengeri múltja,
az egész.
Ha még egy baromság elhagyja a mocskos, rothadó,
- bűzlő... - Maga...
Fogja be, a rohadt életbe! Még nem fejeztem be.
Azt hiszi, hogy olyan tiszteletreméltó csak azért, mert egy rohadt toronyőr?
Maga nem kapitány és soha nem is volt.
Nem tábornok, nem is rendőr...
maga nem az elnök és nem is a kibaszott apám.
Elegem van, hogy úgy tesz.
Elegem van a nevetéséből, a horkolásából és a fingorászásaiból.
A kibaszott...
A kibaszott fingásaiból!
Húgy szagú, geci szagú,
mint egy rohadó fasz, mint egy bűzlő fityma,
mintha forró hagymák basztak volna egy kerti budival.
Elegem van a szagából. Elegem van!
Elegem van, maga rohadt iszákos.
Maga rohadt, semmirekellő, szemét, hazug disznó!
Ez maga.
Maga rohadt, részeges, hazug
gazember.
Hazug.
Maga aztán ékesszóló, Tommy.
Az isten verje meg!
Felmentem a kötelezettségei alól.
Nem is kell mondania, öreg.
"A segéd elaludt."
"Színvonaltalan munka."
"Ellenséges viselkedés."
"A segéd nem jelent meg."
"Rendszeresen kínozza magát a fészerben."
"Részeg munkaidőben!"
"Erőszak!"
"Lopás!"
"Nem jár neki fizetés."
Nem jár neki fizetés?
Tönkre akar tenni?
Keményen dolgozok.
Olyan keményen, mint bárki más.
- Hazudik, Thomas. - Fejezze be!
Becsapja magát, de nem képes belátni.
Kérem...
Engedjen oda fényhez, öreg.
Olyan sokat tanultam magától.
Hadd mutassam meg. Adjon még egy esélyt!
Felejtsük el az eddigieket, azt mondom.
Csak engedjen oda a lámpáshoz, ennyi.
Ne kelljen könyörögnöm... Vagy akár könyörgök is.
Könyörgök, ha ezt akarja. Könyörgök!
Kérem!
- Kérem! Kérem! Kérem! - Hagyja abba!
Maga önző gazember. Csak magának akarja.
Elhagyta az asszonyt,
a gyerekeit, és miért? Miért?
Nézzenek oda, jóképű fiatalember, kinek szeme fényes, mint egy hölgyé.
Idejön erre a sziklára és játssza a nagylegényt.
Röhejes a megjátszott mogorvasága.
Valami rejtélyes figurának tetteti magát csendességével,
de nincs itt semmi rejtély.
Maga egy nyitott könyv. Csak egy kép, szerintem.
Egy megfestett színésznő, aki a rivaldafényben sikong,
egy kurva, aki azért áhítozik,
hogy bárcsak ezüstkanállal a szájában született volna.
Nézzen magára, ahogy bőg.
Brühühü!
Mit fog tenni?
Megöl?
Megöl, mint azt a sirályt?
- Én nem... - Hazug!
Gyilkos kutya!
Maga miatt változott meg a szél iránya.
Mindkettőnket halálra ítélt, kutya. Maga volt.
Azt fogja tenni velem is, amit a jó öreg Winslow-val akart?
Leszámolna velem is? Winslow-nak bizony igaza volt.
Thomas, maga egy kutya.
Egy mocskos kutya. Kutya!
Megöl!
Ugass!
Ugass, fiú!
Ugass, fiacskám!
Ugass!
Vau!
Nem hallottál még ugatást?
Ugass! Ugass!
Vau! Vau! Vau!
Ugass, fiacskám!
Vau! Vau! Vau!
- Jó fiú! - Vau!
- Jó fiú! - Vau! Vau! Vau!
Vau!
Fordulj meg!
Gyerünk! Gyerünk!
Csináld!
Gyere fel!
Jó fiú! Jó fiú!
Befelé! Oda való vagy.
Csináld, amit mondok, kutya!
Jó fiú!
Látni akarja, hogy mi van a lámpában.
- Pont, mint az előző segédem. - Pofa be, vén korcs!
Fényesítsd ki a rezet!
Micsoda próteuszi alakok úsznak ki az emberek fejéből,
és olvadnak bele a forró prométheuszi zsákmányba,
isteni szégyennel és borzalommal szemeket kiégetve.
És leküldik őket Davy Jones-nak.
Mások még mindig vakok,
mégis látható ebben
minden isteni kegyelem
Fiddler Greenjébe küldött,
ahol senki se szenved, nincs kívánkozás és küszködés,
de ami...
ősi...
Változékony és egyben változatlan,
mint a nő, ki körbeveszi a földgolyót.
Ez az igazság.
Meg leszel büntetve!
A fény az enyém.
A sápadt halál rettegve, vesse meg ágyunk a mélységben,
Az Úr, ha hallja a hullámcsapást méltassa válaszra imánk!
Fordította: Hanzeed feliratok.info